Örök tervek
A legtöbben szeretünk a jövőbe tekinteni, célokat, nagy terveket kovácsolunk és büszkén megosztjuk ezeket ismerősökkel, barátokkal. Bejelentjük, hogy jövő héttől rendszeresen elmegyünk futni, megtanulunk egy új nyelvet, diétázunk, vagy esetleg lemondunk egy rossz szokásról. Sok esetben az ilyen tervből nem lesz semmi, örök terv marad és erre természetesen számtalan ok lehet. Azt hihetnénk ha mások tisztában vannak céljainkkal, akkor mi is felelősséget érzünk megvalósításukban, hiszen érezzük a szavunk adta nyomást, ám az eredmények ennek ellenkezőjéről számolnak be.
Társas realitás
Úgy tűnik terveink bejelentése pont eléggé kielégít minket ahhoz, hogy aztán kevésbé legyünk motiváltak a valódi munka befektetésére. Erre utaló eredmények egészen 1933-ig nyúlnak vissza, ekkor ugyan is egy W. Mahler nevű kutató azt a felfedezést tette, hogy ha egy személy bejelenti egy probléma megoldását amit mások elismernek, az „társas realitássá” válik, akkor is ha maga a probléma még nem került megoldásra. Társas szinten tehát, bizonyos szemszögből megoldottnak érezhetjük a helyzetet.
Célok megosztása
Peter Gollwitzer – a New York-i Egyetem professzora – 2009-es kutatásában egy német egyetem 49 pszichológus hallgatója vett részt. A diákokat arra kérték, hogy írják le legfontosabb tanulmányi céljukat az adott hétre, pl.”Több statisztikát fogok tanulni”. Ezután azt mondták a diákok felének, hogy nem olvassák el mit írtak, a másik fele pedig úgy tudta, hogy igen. Egy héttel később a diákok kérdőívet töltöttek ki, ismét leírták a szándékokat és azt is, hogy a hét melyik napján sikerült gyakorlatba ültetni ezeket. Az eredmények azt mutatják, hogy akiknek a szándékai ismeretlenek maradtak, nagyobb valószínűséggel valósították meg azokat.
![cél](https://tisztanelni.hu/wp-content/uploads/2020/02/iStock-816887734-1-1024x636-1.jpg)
Talán jobb ha hallgatunk
Gollwitzer és mtsai. szerint céljaink, szándékaink bejelentése kreál egy fajta korai teljesség érzetet. Noha érezhetünk büszkeséget ilyenkor, ez a büszkeség nem motivál minket. Amikor a céljainkra gondolunk, van egy hézag köztünk és a között amik lenni szeretnénk. Ennek a hézagnak a lezárása adja azt a motivációt, hogy szándékainknak megfelelően cselekedjünk, de mikor ezeket megosztjuk másokkal, a hézag szintén lezárul, kielégítve szükségletünket a valódi változásra, azt az érzést kreálva hogy már el is értük célunkat.
Források:
Gollwitzer, P. M., Sheeran, P., Michalski, V., & Seifert, A. E. (2009). When Intentions Go Public: Does Social Reality Widen the Intention-Behavior Gap? Psychological Science, 20(5), 612–618. https://doi.org/10.1111/j.1467-9280.2009.02336.x